CSERNOBIL 3. RÉSZ
Az lehetséges, hogy a víz már megölte őket?
Igen.
És akkor mi lesz?
Ha nem sikerül?
Tegyék fel őket a teherautóra!
Locsolókat célra tartani! Jöhet a víz!
6-OS SZÁMÚ KÓRHÁZ, MOSZKVA 1986. ÁPRILIS 30.
NÉGY NAPPAL A ROBBANÁS UTÁN
A férjemhez jöttem.
Vaszilij Ignatyenko, csernobili tűzoltó. Kaptam engedélyt.
Csernobil? Sajnálom, tilos a látogatás.
De hát nekem Burov őrnagy azt mondta...
Nincs kivétel.
Kérem, én a kijevi területről jöttem!
Elnézést!
Ki maga? Mit keres itt?
- Van engedélyem. - Nem lehet itt, nem biztonságos.
A férjemhez jöttem, Vaszilij Ignatyenkóhoz.
Egy csernobili tűzoltó.
Tudom, kiről van szó, de nem lehet.
De van engedélyem. Nekem...
Fél órára bemehet. De egy perccel se többre!
- És nem érhet hozzá! Megértette? - Igen.
- 15-ös kórterem. - Köszönöm.
- Nem terhes, ugye? - Nem.
Ezt nem kell odaadnom.
Itt van.
Ne, várj! Nem fejeztem be.
Nem, nála van.
Igen, ez az.
Igen.
Vaszilij, nézd, ki van itt!
Mit mondtam?
Előled nem lehet elrejtőzni, mi?
Csak óvatosan, rendben?
Mind jól vagyunk. Igen, jól.
Hogy történt ez? Ki adta nekik az ötletet?
- Arra utal, hogy én? - Valaki megtette.
Valaki úgy döntött, hogy 30 km lesz az evakuálási terület,
holott tudjuk, hogy itt cézium-137 van Homel körzetében.
Ez 200 km-re van!
- El lett döntve. - De mi alapján?
Nem tudom!
Bocsásson meg! Talán túl sok időt töltök a laborban.
Vagy talán csak ostoba vagyok.
Ez valóban így működik?
Egy tudatlan, önkényes döntést, amely ki tudja, hány életbe kerül,
egy apparatcsik hozott meg? Valami párthivatalnok?
Én is párthivatalnok vagyok.
Vigyáznia kéne, mit mond, Legaszov elvtárs!
Elvtársak!
Szemtanúk megerősítették, hogy a tüzet majdnem elfojtották.
Csökkent a jód-131 és a cézium-137 kibocsátás.
Helyes. Igen?
De a hőmérséklet növekszik. És...
Kiugró értéket mértek cirkónium-95-ből.
A fűtőanyag rudak védőburkolatából származik.
Ez mit jelent?
Megkezdődött a leolvadás.
Hagyjanak!
- Ne mozogjon! Nyugton kell maradnia! - Hagyják, fáj neki!
- Nem lehet idebent! - Mi történt vele?
- Kifelé! - Elvtársnő, kérem!
Nem lehet idebent!
1986. MÁJUS 2.
SEGÍTSÉGKÉRÉS MOSZKVÁBÓL
Igen.
Kapcsolja!
Nos?
A tűz majdnem kialudt, ürülnek a víztartályok.
Sikeresen megakadályoztuk a termikus robbanás lehetőségét.
És?
A mag állapota rohamosabban romlik, mint vártuk.
Ugyan a betonhéj hat-nyolc hétig kitart,
de Legaszov azt feltételezi, hogy utána 50% az esély arra,
hogy a fűtőanyag átszakítja a védőhéjat,
és beleolvad a talajvízbe.
És hová folyik a talajvíz?
A Pripjaty-folyóba ürül,
ami a Dnyeperbe torkollik.
Úgy ötvenmillió ember elsődleges ivóvízforrása,
ráadásul a termés és a haszonállatok is megfertőződhetnek.
Javasoljuk hőcserélő beszerelését a héj alá,
ez lejjebb viszi a mag hőmérsékletét, és megállítja a leolvadást.
Azt mondták, hogy ennek érdekében szükségünk lenne...
a Szovjetunióban található valamennyi folyékony nitrogénra.
Értem. Persze.
- Nos, szükség van még... - Amire csak szüksége van, meglesz.
- Már világos lehetne. - Igen.
- Van még valami? - Nem, nem. Köszönöm.
De. Kitérnék még a 30 km-es kiürítési zónára.
Várjunk csak, Legaszov professzor, ön az? Miféle kiürítési zóna?
Egy apró részlet, főtitkár elvtárs.
- Rizskov elnök úr úgy döntött... - Hát, ha úgy döntött, úgy döntött.
Nézze, Legaszov professzor, ön egyetlen okból kifolyólag van ott,
megértette? Hogy ezt leállítsa!
Nem kérdezősködést várok, hanem azt akarom megtudni, mikor lesz vége!
Ha úgy érti, mikor lesz biztonságos Csernobil,
hát a plutónium-239 felezési ideje 24 ezer év,
tehát fogalmazzunk úgy: nem a mi életünkben.
Szerintem sétáljunk egyet.
Késő van, fáradt vagyok.
Sétálni fogunk.
Mit vár tőlem? Bocsánatkérést?
Nem fogok hátradőlni, és...
Mi fog történni a fiúkkal?
Milyen fiúkkal? A búvárokkal?
A búvárokkal, a tűzoltókkal, az emberekkel az irányítóteremben.
Mit művel velük pontosan a sugárzás?
Hát, akkora dózis esetében, amekkorának páran ki voltak téve,
az ionizáló sugárzás szétzúzza a sejtszerkezetét.
A bőr felhólyagosodik, vörössé, majd feketévé válik.
Ezt követi a lappangás szakasza.
Az azonnali hatások elmúlnak, és úgy tűnik, az állapotuk javul.
Akár egészségesnek is tűnhetnek, de nem azok.
Ez általában egy-két napig tart.
Folytassa!
Aztán a sejtkárosodás látható méretet ölt.
A csontvelő elpusztul.
Az immunrendszer leáll,
a szervek és a lágy szövet elkezdenek lebomlani.
Az artériák és a vénák lyukacsossá válnak, mint egy szűrő,
annyira, hogy morfiumot sem lehet már beadni a fájdalom csillapítására,
amely ekkorra elképzelhetetlen szintű.
Majd a beteg meghal három nap és három hét közötti időtartam alatt.
Ez vár azokra a fiúkra.
És mi vár ránk?
Mi is folyamatos dózisnak vagyunk kitéve, de nem olyan szintűnek.
A sejtpusztításhoz nem elég erős,
de elég konzisztens ahhoz, hogy károsítsa a DNS-ünket.
Tehát idővel rák alakul ki. Vagy aplasztikus vérszegénység.
Bárhogy is, halálos lesz.
Nos...
Mondhatni, mi azért könnyen megúsztuk, Valerij.
Már láttam őket korábban is.
Most már tudja, miért akartam sétálni egyet.
Feltételezhető, hogy a rezidenciánkat bepoloskázták.
Ahogy a szobáinkat, még a fürdőszobáinkat is.
Mindvégig figyeltek minket.
Hát persze, hogy mindvégig figyeltek.
Ha már a szemünk elé kerülnek,
az azért van, mert azt akarják, hogy tudjuk.
Látta ezt?
A fűtőanyag gyorsabban olvad, mint vártuk.
Tudom. Van egy tervem.
A hőcserélő, remélem.
Igen.
Valamit kérdeznék, elvtársnő,
de látom, már magának is feltette ezt a kérdést.
Miért robbant fel?
Újra és újra átszámoltam.
Még ha egy RBMK reaktor legrosszabb állapotát is feltételezzük,
akkor is mindig ugyanazt a választ kapom.
Azaz?
Hogy nem lehetséges.
És mégis.
Itt nem fog rájönni.
Papíron nem.
Mindenki, aki az irányítóteremben volt: Gyatlov, Akimov, Toptunov,
mind Moszkvában vannak, a 6-os számú kórházban.
Meg kell tudnunk, hogy pontosan mi is történt aznap éjszaka.
Percről percre, döntésről döntésre.
Induljon azonnal, amíg még élnek. Beszéljen velük!
Mert ha nem tudjuk meg, hogyan történt, újra meg fog történni.
Komjuk!
Legyen óvatos!
TULA, OROSZORSZÁGI SZSZSZK 1986. MÁJUS 3.
Kapd be!
Én tudok egyet.
Mi az, ami akkora, mint egy ház,
óránként eléget húsz liternyi üzemanyagot,
rohadt nagy füstöt és hangot bocsát ki,
és három darabra vág egy almát?
Egy szovjet gép, aminek négy részre kéne vágnia egy almát!
- Ki itt a főnök? - Én vagyok a műszakvezető.
Sadov vagyok, a szénipari miniszter.
Tudjuk, ki maga.
Hány embere van?
Ebben a műszakban 45. Összesen 100.
Szükségem van mindegyikre felszereléssel és teherautókkal.
Tényleg?
Hová?
Az titkos.
Rajta! Kezdjenek csak lövöldözni!
Nincs elég golyó mindenki számára. Öljön meg, amennyit tud,
de aki marad, még a szart is kiveri magukból.
- Nem beszélhet így velünk! - Fogd be a pofád!
Ez itt Tula. A mi bányánk.
Nem megyünk el innen, ha nem tudjuk az okát.
Csernobilba mennek.
Tudják, mi történt ott?
Mi szenet bányászunk, nem hullákat.
A reaktor fűtőanyaga bele fog ivódni a földbe,
és megmérgezi a vizet Kijevtől a Fekete-tengerig. Az egészet.
Örökre, azt mondják.
Azt akarják maguktól, hogy ezt akadályozzák meg.
Mégis hogyan kéne ezt tennünk?
Nem kötötték az orromra, mert nem kellett tudnom.
Maguknak tudniuk kell, vagy már eleget hallottak?
Most már úgy néz ki, mint egy szénipari miniszter.
Vászja?
Nem, nem!
Azt mondták, hogy ne érints meg.
Nem biztonságos.
Ők is hozzád érnek.
Ha nekik biztonságos, akkor nekem is.
Hogy vannak a többiek?
Külön kórterembe vitték őket.
Nem mondták el, hová.
El lehet húzni a függönyt?
Húzd el a függönyt!
Kérlek, mondd el, mit látsz odakint!
Mondj el mindent!
Látom a Vörös teret.
Meg a Kremlt.
A Szpasszkaja tornyot, a mauzóleumot.
Látod a Boldog Vazult is?
Igen.
Igen, csodaszép.
Megmondtam.
Megmondtam neked, hogy egyszer még elhozlak Moszkvába, igaz?
Igen.
Köszönöm.
Nem eszem meg ezt a szart.
Adjon valami mást!
Nem nővér vagyok, Gyatlov elvtárs, hanem atomfizikus.
Hát akkor, atomfizikus elvtársnő,
hacsak nincs magánál vaj és kaviáros szendvics,
kitakarodhat a szobámból.
Mi az?
Nem megy ez nekem, Borisz.
A hazudozás.
Töltött már időt bányászokkal?
Nem.
Azt javaslom, mondja el az igazat!
Ezek az emberek sötétben dolgoznak. Már mindent láttak.
Andrej Glukov, műszakvezető.
Ezek működnek?
Bizonyos szintig.
Csak tessék.
Szóval, mi a meló?
Be kell helyezni egy folyékony hidrogén hőcserélőt...
a beton védőhéj alá.
Az épület belsejéből nem lehet sehogy sem hozzáférni,
ezért a föld alatt kell megközelíteni.
- És mi van a héj felett? - Az atomreaktor olvadó magja.
Tehát hogy...
Lényegében.
- A fejünkre fog zúdulni? - Nem, ha végeznek hat héten belül.
Részletek?
Itt kell beásni...
egy 150 méteres alagutat létrehozva idáig,
ahol egy 30-szor 30 méteres területre lesz szükség a hőcserélő számára.
A felette lévő föld elmozdítását a minimálisra kell csökkenteni,
és nem használhatnak nehézgépeket. Kézzel kell kiásniuk.
Több emberre lesz szükségünk. Legalább négyszázra.
Éjjel-nappal dolgoznunk kell.
Milyen mélyen haladjon, hat méter?
- 12. - 12?
- Miért? - A maguk védelme érdekében.
Olyan mélységben a radioaktivitás jelentős részétől védve lesznek.
Az alagút bejárata nem 12 méterrel a föld alatt lesz.
Nem.
És most sem vagyunk 12 méterrel a föld alatt.
Nem, nem vagyunk.
Van némi felszerelésünk a helyszínen, de ma éjfélre fog még érkezni.
- Reggel kezdhetnek. - Nem, most kezdünk.
Az embereim egy percnél se legyenek tovább itt a szükségesnél.
Ha ezek érnének valamit, maga is hordaná.
Mind ilyenek?
Mind ilyenek.
1986. MÁJUS 6. KILENC NAPPAL A ROBBANÁS UTÁN
- Igen? - Mennyit mutat?
50 fokot.
Picsába!
Hé!
Hé, maga!
- Kellenének ventilátorok. - Mi célból?
Ezt meg hogy érti?
Hogy kiássuk a rohadt alagútját! Hozzád ki szólt?
Elvtársak!
50 fok van odalent.
A maszk nélkül nem kapunk levegőt, a maszkkal sem kapunk levegőt.
Ez egy rohadt sütő. Ventilálásra van szükségünk.
A ventilátorok port kavarnak fel, az meg a tüdejükbe fog kerülni.
Már húsz éve nyelem a port.
De nem ilyet. Sajnálom, a maguk érdekében nem lesz ventilátor.
A nevem Uljana Komjuk.
A Csernobil Bizottság atomfizikusa vagyok.
Azt akarom, hogy mondja el, pontosan mi történt...
a baleset éjszakáján.
Rendben van?
Igen.
El akarom mondani.
Rendben.
Mi volt a hivatalos beosztása?
A nevem Leonyid Fedorovics Toptunov.
Én vagyok a rangidős reaktorirányító főmérnök...
a csernobili atomerőműnél.
Főmérnök?
Hány éves?
25.
Ljuszja, Ljuszja!
Igen, itt vagyok.
- Maga egész végig itt volt? - Nem küldött el senki.
Én igen.
- Azt mondtam, fél óra! - Hát maga hol volt?
Amikor fájdalmai voltak, amikor a sebei a szövethez ragadtak,
amikor éjszaka ötször is maga alá csinált!
Én vigyáztam rá, maga hol volt?
Az északi és a nyugati szárnyban voltam,
ahol több tucat csernobili beteg fekszik pont olyan állapotban, mint ő.
- Itt nem biztonságos. - Ő a férjem.
Már nem. Ő már valami más, érti?
Veszélyt jelent önre.
Megégett!
Menjen haza!
Kérem!
Már nincs sok hátra neki. Én...
Nem akarom, hogy egyedül haljon meg.
Maradjon a műanyag túloldalán!
Különben kivitetem a biztonságiakkal.
Ljuszja?
Igen, szerelmem.
Nappal van?
Nem, most éjszaka van.
Azt hiszem, álmodtam,
de elillant.
Vászja!
Kisbabánk lesz.
Kialudt a tűz.
Kialudt, Valera!
A bányászok hihetetlenül jól haladnak.
Azt mondják, négy hét múlva végeznek a teljes munkával.
Négy hét! Belegondolt?
Tudom, hogy még nincs vége.
De ez a vég kezdete.
Elnézést a zavarásért, miniszterhelyettes elvtárs, de...
a bányászokról van szó.
Mi az?
Nem adott ventilátorokat, dögmeleg van a ruhához.
Ezért a régi módszer szerint ásunk. Apáink is így bányásztak.
A kurva sapka még mindig rajtunk van. Mit akar még?
Nem védettek, ha nincs magukon a...
Maga szerint van jelentősége?
Amikor ennek vége, gondoskodnak majd róluk?
Nem tudom.
Nem tudja.
Tehát az áramerősség felugrott 200-ról 400 megawattra.
Igen. Nagyon gyorsan.
Miért nem nyomták meg a vészleállítót?
Miért nem nyomták meg az AZ-5 gombot?
Megnyomtuk.
Én jelentettem a növekedést Akimovnak, ő pedig megnyomta.
Leonyid, ez nem lehetséges.
Megtette.
Esküszöm!
Láttam, ahogy megtette.
És akkor robbant fel.
Tessék?
- Melyik kórteremben van Akimov? - A 27-esben.
Megnyomtam a robbanás előtt. Mielőtt...
Miért?
Miért történt meg? Leállítottam. Megnyomtam az AZ-5-öst.
Köszönöm, Akimov elvtárs!
Én mindent jól csináltam.
Mindent jól csináltam.
Jöjjön! Jöjjön innen azonnal!
Engedjen el! Engedjen el! Hagyjon!
- Kifelé! - Hagyjon!
Beengedte a kórterembe? A műanyagon belülre, hogy hozzáérjen?
- Tudta, hogy terhes? - Ez nem igaz!
- Mit művelt? - Miféle hely ez?
Hol van a védőruhája? Van fogalmuk róla, mivel van dolguk?
- Persze, hogy van. Kérem, ne... - Nem!
- A nép hallani fog erről. - Várjon!
Mindenki meg fogja tudni! Megértette? Mindenki megtudja!
Mit fog mindenki megtudni?
A Csernobil Bizottság tagja vagyok. Valerij Legaszov adott engedélyt.
- Utánanézhet. A nevem Uljana... - Tudjuk, ki maga.
Mit fog mindenki megtudni?
MOSZKVA 1986. MÁJUS 7.
- Magánál vannak a jegyzetei? - Igen.
- Komjukot éjszaka letartóztatták. - Tessék? Miért?
Nem tudom.
- Ők? - Persze, hogy ők. Dolgozom rajta.
- Borisz... - Dolgozom rajta!
Mit akar még tőlem? Igazítsa meg a nyakkendőjét!
Már fogadják önöket.
Több ezernyi forduló után...
bátor helikopter pilótáinknak sikerült megfékezniük a tüzet.
A bányászok hősiesen dolgoznak azon,
hogy a fűtőanyag ne érje el a talajvizet,
valamint már nem áll fenn a további robbanások veszélye sem.
A szovjet nép szembenézett a kihívással, és helyt álltak.
Ők és valamennyi itt jelen lévő dicséretet érdemel.
Végezetül: Legaszov professzor és én éberen...
védjük az állambiztonsági érdekeket.
A baleset után szerencsétlen módon kikerült információ esetét követően...
úgy véljük, nem történt további szivárogtatás.
Csarkov elvtárs!
Remélem, teljesítettük a KGB legmagasabb elvárásait.
- Igen. - Köszönjük.
Legaszov professzor most beszámol a további munkálatokról.
Köszönöm.
Scserbina miniszterelnök-helyettes jó híreket hozott. Ez remek.
A közvetlen veszély elmúlt.
De attól tartok, most egy hosszú háború veszi kezdetét.
Óriási mennyiségű radioaktív hulladék és szennyeződés...
szóródott szét egy 2600 négyzetkilométeres területen.
Ezt az egész régiót teljes egészében ki kell üríteni.
Minden városba, minden faluba el kell mennünk ezt biztosítani.
A zónában még életben lévő valamennyi állat,
akár házi, akár vadon élő, feltételezhetően megfertőződött,
így el kell őket pusztítani,
hogy megfékezzük a radioaktivitás és a fertőzés terjedését.
A Csernobil közvetlen környezetében lévő minden kő és fa,
sőt még maga a föld is...
veszélyes mértékben nyelt el radionuklidot,
amit a szél és az eső csak elhord, ha továbbra is lefedetlenek.
Tehát egész erdőket kell kiirtanunk.
A föld felső rétegét az alatta lévő alá kell temetnünk,
úgy száz négyzetkilométeren.
És végezetül...
építenünk kell egy védőburkot az egész erőmű köré,
ami persze már önmagában is kifejezetten veszélyes.
Lesznek halálesetek.
Mennyi időt fog ez igénybe venni, és hány emberre lesz még szükség?
Úgy véljük, a felszámolási időszak három évbe fog telni,
és úgy 750 ezer emberre lesz szükség hozzá,
beleértve orvosokat és szerkezetépítő mérnököket is.
Hány haláleset?
Több ezer.
Talán több tízezer.
Azonnal lássanak hozzá!
- Csarkov elvtárs! - Valerij!
Igen, professzor?
A munkatársamat letartóztatták az éjszaka.
Nem szeretnék tiszteletlen lenni, de kérem, mondja el, hogy miért?
Sajnálom, de nem tudom, kiről van szó.
Ezt az asszonyt a KGB tartóztatta le. Ön a KGB helyettes vezetője.
Így igaz. Épp ezért nem kell már letartóztatásokkal bajlódnom.
Azzal viszont bajlódik, hogy követtet minket.
- Szerintem Cserkov elvtárs elfoglalt. - Ugyan, ez abszolút érthető.
Elvtárs, tudom, hogy hallott történeteket rólunk.
Ha ilyesmiket hallok, még magam is megdöbbenek.
Ám mi nem olyanok vagyunk, mint amilyen a hírünk.
Igen, követik magukat.
Őket meg mások követik.
Látja őket?
Még engem is követnek.
A KGB feladata a felelősségre vonás. Ez minden.
Tudja, milyen munkát végzünk.
- Mégsem bíznak bennünk? - Dehogynem bízunk.
Ám ismeri a régi orosz mondást: "Bízz, de ellenőrizz!"
És az amerikaiak még azt hiszik, hogy ezt Ronald Reagan találta ki.
Gondolná?
Élmény volt önnel beszélgetni.
Szükségem van rá.
Vállalja a felelősséget érte?
Akkor legyen.
- A neve... - Tudom, hogy kire céloz.
Szép napot, professzor!
Nem. Ez meglepően jól ment.
Maga egy naiv idióta hatását keltette.
És a naiv idióták nem jelentenek fenyegetést.
Visszajövök, ha meglesznek a papírok.
- Jól van? - Nem bántottak.
Beengedtek egy terhes nőt a szobába az egyik... Nem érdekes.
Ostobák voltak, ahogy én is.
Gyatlov nem áll szóba velem.
Akimov igen, Toptunov igen, de...
Valerij, Akimovnak...
már nem volt arca.
Abba akarja hagyni?
Ez is a lehetőségek közt van?
Úgy gondolja, a fűtőanyag valóban átolvasztja a betonhéjat?
Nem tudom. Talán 40% lehet az esélye?
Én 50-et mondanék.
Bárhogy is legyen, a számok ugyanazt mondják: talán.
Talán a mag leolvad a talajvízbe.
Talán a mag alatt ásó bányászok milliókat mentenek meg.
Vagy talán a semmiért végzek velük.
Nem akarom már ezt csinálni.
Abba akarom hagyni.
De nem tehetem.
Szerintem magának éppúgy nincs választása, ahogy nekem sincs.
Azt hiszem, az ostobaság és a hazugságok ellenére,
még mindezek ellenére is...
hajtja valami. A probléma körül van határolva,
és ön addig nem áll le, amíg nem lel válaszra,
mert maga így működik.
Akár egy őrült.
Egy tudós.
Tudta, hogy lefuttattak egy biztonsági ellenőrzést?
- Igen. - De van valami más is.
Akimov azt mondta, leállították a reaktort, és Toptunov megerősítette.
Megnyomták az AZ-5-öst.
- Úgy tűnik, nem elég korán. - Nem.
Szerintük Akimov megnyomta az AZ-5-öt, és erre felrobbant a reaktor.
Ha csak egyikük állítaná, akkor téves emléknek vagy képzelgésnek gondolnám,
de mindketten ugyanazt mondták. Biztosak voltak benne.
Elvtárs?
- Úgy gondolja, ez lehetséges? - Szerintem semmi értelme.
Azt hiszem, én is ezt mondanám, ha leplezni akarnám a hibáimat.
De?
Én hittem nekik.
Akkor nézzen utána!
Minden lehetőséget meg kell vizsgálnunk,
nem számít, mennyire valószínűtlen,
nem számít, hogy ki vagy mi a hibás.
Visszamegyek a kórházba, újra kikérdezem Akimovot és Toptunovot.
Ha még maguknál vannak.
Már nincsenek.
Komjuk!
Magyar szöveg: Lunczer Gábor